Сьогодні ввечері я нап`юся і голосом містера Біна співатиму:
![топ 100 блогов](/media/images/default.jpg)
нав іт лук ес со зей`е хі ту стей,
о, ай білів ін єстедей.
Саденлі, айм нот халф зе мен ай юс ту бі,
зе`ес е шедов хенґін ове мі,
о, єстедей, кейм саденлі.
Вай ші хед ту ґов ай донт нов, ші вуднт сей,
ай сейд самсін рон, нав ай лон фо єстедей.
Єстедей, лав вос сач ен ізі ґейм ту плей,
нав ай нід е плейс ту хайд евей,
о, ай білів ін єстедей.
Вай ші хед ту ґов ай донт нов, ші вуднт сей,
ай сейд самсін рон, нав ай лон фо єстедей.
Єстедей, лав вос сач ен ізі ґейм ту плей,
нав ай нід е плейс ту хайд евей,
о, ай білів ін єстедей.
Що можна перекласти, як:
О, вчора я був такий щасливий, старий, такий щасливий,
ну, ти в курсі, як то буває.
Я забув про все на світі, всі проблеми відійшли на задній план,
нє, даже не так - ващє зникли, іспарілісь,
всі трабли, заморочки, ніпанятки.
Курча, а нинька все вернулося назад і я опять у то всьо погружаюсь,
все ж таки вірячи, що вчорашній день ще колись повернеться.
Я ходив-бродив, не знав, що з собов поробити,
мене накрило з головою, думав, що уже фертик,
а тут раптом прийшов вчорашній день і я кардинально змінився.
Ми попрощалися, вона пішла собі своєю дорогою,
я пішов своєю, напевно наговорив їй купу дурниць за цілий день
(не знаю, а може й нє, вона не скаже),
але не в тому фішка, старий, не в тому фішка.
Фішка в тому, що я хочу повернутися у вчорашній день,
тому, що пам`ятаю, як вона казала "гррр",
і як при цьому хижо зблискували її вовчі зуби,
і як при цьому хижо зблискували її вовчі очі,
і як при цьому хижо зблискували її вовчі нігті,
і як ми тримали один одного за руки,
і її запах, і її смак, і її голос, і її шкіру теж пам`ятаю,
і наші розширені від збудження зіниці,
і тих птахів в світлі сонця, що ховалося за дахами,
і глінтвейн в склянках,
і графіті на стінах,
і пішохідний перехід,
і сміттєві баки,
і її, цю хаскі-ґьорл,
ми отак просто гралися собі в побачення,
в любов, у закохану парочку,
і саме тому я хочу повернутися у вчорашній день.
І якщо я нічо не наплутав, то це було вчора,
напевно вчора, це не міг бути глюк
(блін, це точно не глюк - моя куртка ще досі пахне нею,
всю дорогу їхав і думав "шо це мені весь час пахне нею,
звідки цей запах, шо за такий вишуканий глюк?",
поки не згадав, що їй було холодно
і вона пів вечора просиділа в моїй куртці,
накинувши її собі на плечі).
Ну ось, а сьогодні все замело снігом і знову стало дуже холодно,
і всі змушені ховатися, кутатися в шарфи, і я теж,
а вчора було тепло і пахло весною,
і я хочу повернутися у вчорашній день,
і саме тому я вірю, що він ще колись повернеться.
Ну, десь так.